Tidligere i Star Trek: Picard…
Jeg skjønner det ikke helt.
Men jeg vet at det har skjedd noe fælt med deg.
Du har ikke noen mamma og pappa. Men du har kaptein Picard.
- Jeg har ikke Picard. - Men du kan det.
Og han kunne ha deg. Og begge kunne ha hverandre.
Jeg har allerede hatt en stor heroisk kaptein i livet mitt.
Det siste jeg trenger, er en til.
Etter ti år kan jeg fortsatt ikke lukke øynene
uten å se blodet og hjernemassen til den siste spredt utover et skott.
Vi skal ta fra dem denne kuben for alltid.
Det høres ut som en overtredelse av avtalen.
Aktiver dronningcellen.
Om du trenger et borgervernsmedlem.
Hva slags medisinsk nødssituasjon har du?
Deaktiver EMH.
Om jeg bare ikke visste det jeg vet. Skulle gjerne ha sluppet å se det.
Narek, Tal Shiar-agenten,
så etter et implantert minne om et virkelig sted.
Og da jeg fortalte ham om lynet og månene,
sa han: "Du fant hjemmet ditt."
Jeg vil hjelpe deg med å komme deg tilbake til det hjemmet.
Noen skygger oss. Det må være etter at vi forlot kuben.
Formødrene våre kom til dette systemet
og så etter et svar på gåten om de åttefoldige stjernene.
Det de fant var et lager av bevarte minner
som viste dem den dystre skjebnen til sivilisasjonen…
AIA, SORGVERDENEN
…som døde ut her for lenge siden.
Vi vet ikke navnet på den mektige rasen…
14 ÅR TIDLIGERE
…som etterlot denne gjenstanden,
denne formaningen,
som advarer oss mot skrekken og utslettelsen som kom fra himmelen.
Da formødrene våre først ble utsatt for formaningen,
ble vi, Zhat Vash, født.
I de mange hundre årene etter det har vi arbeidet i skyggene
for å forhindre at ødeleggerne kommer på nytt.
Det er dette fryktelige arbeidet dere nå må fortsette.
Det dere nå vil oppleve vil gjøre noen av dere sinnssyke.
Men de av dere som holder ut,
vil bli sterkere.
Se på herjingene som må forhindres.
Hold ut formaningen…
…om dere kan.
Ikke mer!
Vi må stanse dem.
Det skal vi.
Hvordan?
Hvor starter vi?
På den planeten menneskene kaller Mars.
Tante?
Ikke mer nå.
Vi har arbeid å gjøre.
Doktor Kabath sier at det ikke er noen medisinsk grunn til dette, tante.
Jeg tror ikke at du later som du er syk.
Du var aldri helt tilregnelig i utgangspunktet, var du vel?
Det var galskap å adoptere Narek og meg etter at foreldrene våre døde.
Og helt vanvittig å utsette deg selv for formaningen.
Men da du mistet forstanden, gjorde du det helt klart med stil.
Du ødela en borgkube ene og alene gjennom kraften i fortvilelsen din.
Kollektivet valgte galt Tal Shiar-skip å assimilere den dagen.
De burde ha valgt mitt.
Jeg ville vært en mye bedre borg enn deg.
"Motstand er nytteløst."
Narek har funnet syntetikkreiret.
Jeg har sendt skip dit.
Jeg skal dra dit så snart jeg har stengt dette skrekkabinettet.
Om du våkner,
kan du bli med.
Vi har arbeid å gjøre.
Si at du har funnet misfosteret.
Ja, oberst.
Han er på kontoret til den tidligere lederen av Gjenvinningsprosjektet.
Hvor er Hugh?
Hva skjer på denne kuben?
Greit.
Jeg er her. Det går bra.
Rios?
Rios, dette er doktor Asha.
Jeg trenger en trygg underromsforbindelse.
Rios?
Hei.
- Rios! - Hva?
Jeg trenger en trygg underromsforbindelse til Stjerneflåtekommandoen.
- Hva? - Hva?
Og hva er den nærmeste stjernebasen?
Deep Space 12.
Stikk ut en kurs.
Hei, stikk ut en kurs.
Jeg skal stikke ut en kurs til DS12.
Men etter det må du klare deg selv.
Jeg er ferdig.
Du sa du ville ta meg med hjem.
Ja, og det skal jeg.
Men vi står overfor en mektig fiende.
Vi klarer oss ikke uten støtte.
Hør her, du har ikke noe annet valg enn å stole på meg.
Og jeg vet at det ville gjort meg sint også, men…
Jeg forstår.
La meg finne en lugar til deg.
Hei, Raffi.
Soji.
Soji, jeg beklager, men din nye bestevenn, Jean-Luc,
har allerede hatt med seg en søt liten morderisk dobbeltagent.
Hva i helvete prater du om?
Om hvor dum du egentlig er.
Ja, kom. Jeg beklager at hun er så uhøflig.
Raffi!
Et nevron. Det er alt du vet om henne.
Du har bygd hele denne kjempefantasien
om redning, offer og forsoning ut fra ett puslete nevron.
Legg den vekk, eller forbered deg på å bruke den på meg.
Agnes Jurati hadde en sporingsisotop i blodet.
Hun er en romulansk spion.
Et faktum eller en teori?
Teori.
- Kom. - Vi tror at hun drepte Bruce Maddox.
Hvem er "vi"?
Hun ga seg selv en sprøyte med en hydrogenforbindelse.
Hun prøvde å destabilisere
sporingsenheten av viridium i organismen.
Så snart hun gjorde det, ble vi kvitt Tal Shiar-skyggen vår.
Et faktum, ikke teori.
Men å si at hun er en Tal Shiar-agent?
Kanskje hun ikke visste om viridiumet før du oppdaget skyggen.
Kanskje. Eller kanskje de plasserte henne på skipet for å drepe Bruce Maddox.
Rett etter at de drepte søsteren til Soji.
Fortell meg om Maddox.
Skadene behøvde ikke å ha vært dødelige. Hun deaktiverte meg.
Så skrudde hun av den hematiske mikroreparasjonsenheten
som stabiliserte hjerte- og karfunksjonene hans.
Hun var fortvilet.
Jeg sa at det var skjødesløst å ta henne med.
Nå sier du at vi må stole på syntjenta også?
Si meg, JL, hvordan er Soji egentlig?
Vet du det?
Gjør hun det?
Ja, det var det jeg tenkte meg.
Hvor skal du, Raffi?
Si til Rios at jeg hadde rett om Jurati.
Se om det føles noe bedre å godte meg over det.
Det er litt av en rapport.
Og du trodde at jeg var en desperat gammel mann.
Upraktisk, paranoid, muligens senil…
Stans etter "upraktisk".
Og nå har vindmøllene vist seg å være kjemper.
Vil du ha en unnskyldning?
- Nei, en skvadron. - Jean-Luc…
Clancy!
Der ute, i Vayt-systemet, akkurat nå,
blir vesener som har like stor rett til å leve og være frie som du og jeg
eller kapteinløytnant Data,
jaktet på av en fiende som prøver å utslette dem…
- Jean-Luc! - Nei, Clancy.
Om du sier at det ikke er Stjerneflåtens jobb,
så beklager jeg, men da er du helt ubrukelig!
Admiral Picard, med all respekt og fordi det er på tide,
hold kjeft, for faen!
Jeg sender en skvadron som skal møte deg ved DS12.
Hold deg der til de ankommer.
Clancy ut.
Går det bra, kompis?
Du virket litt oppskjørtet i stad.
Hvordan jeg kan hjelpe deg?
Tal Shiar hadde en sporingsenhet i dama di, Jurati,
og det ser ut som hun drepte Bruce Maddox.
Det er dårlige nyheter.
Ja.
Med mindre du liker enorme, altomfattende, paranoide konspirasjonsteorier,
og da er det ganske kult.
På en forferdelig måte, ikke sant.
I vanskelige situasjoner er det så viktig å prøve å finne noe positivt.
Pokker heller. Hvilken er du?
Navigasjon. ENH. Kall meg Enoch.
Hvor er Rios?
Etter at han stakk ut kursen til Deep Space 12,
aktiverte han hologrammene og gikk til lugaren sin.
Sa han hvorfor han ble så skremt av den jenta?
Nei, men han sa at om jeg fortsatte å smile til ham, ville han dra til meg.
La meg se om jeg kan identifisere henne for deg.
Ja.
Hun heter Jana.
Hun heter Soji.
Spør meg om astronavigasjon!
Jeg la merke til dette da jeg undersøkte kuben.
Alle disse romulanerne sitter der og tegner dette om og om igjen.
Åtte sirkler. Ser du det?
Kan det være planeter?
Det ser ut som et forsøk på å fremstille en oktonær.
En hva da?
Et planetsystem som består av åtte stjerner.
Dette er Nu Scorpii,
et septenært system, noe som er veldig sjeldent,
men en oktonær?
Det fins historier om en i noen eldgamle romulanske stjernekart,
men de anses som tvilsomme.
De fins ikke på noen av de moderne kartene.
Gravitasjonsmekanikken ville være utrolig innviklet.
Jeg har alltid trodd at Åtterkonklavet
var åtte mennesker som planla angrepet på Mars,
men kanskje navnet henviser til stedet der de møttes.
Du er yndlingshologrammet mitt.
Drept av en phaser.
Gutten har en medsammensvoren.
Undersektor gamma 8,11 til 0,17 er for øyeblikket avsperret.
Fenristroppen.
Og det er ikke vanskelig å gjette hvem av dem.
Hvorfor ble du ikke med dem?
Picard satte meg fri.
Jeg fant en enda mer tapt sak.
Er dette der borgdronningen bodde?
Nei.
Pleide hun å komme på besøk?
Jeg kan forklare, eller jeg kan stjele denne kuben.
Hva i helvete er det som skjer?
Kuben. Det virker som den… Man kan nesten si at den våkner til live.
Vi må kvitte oss med alle borger som holdes i stase umiddelbart.
Kan de gasses? Drepes med strøm?
Vi kan sprenge forseglingen og kaste dem rett ut i rommet.
Det høres bra ut. Ta hånd om det.
Ja, oberst.
Jeg begynner med eks-borgene.
Jeg vil trenge denne også.
Kom.
Smaker det greit?
Det er godt.
Er det noe du ville foretrekke?
Jeg vet ærlig talt ikke.
Du vet ikke hvordan det er å ha et vakuum inni deg, Picard.
At noen spør om du liker egg og du aner ikke
om svaret kommer fra deg eller instruksjonene dine.
Du har rett.
Jeg vet ikke hvordan det er.
Jeg kan bare prøve å forestille meg det.
Minnene dine, historien din,
føles for deg som hendelser du har hørt om,
noe som skjedde med en annen.
Ja.
Du føler at du ikke har noen fortid mer.
- Fordi jeg ikke har det. - Det stemmer ikke.
Du har en fortid.
Du har en historie som bare venter på at noen gjør krav på den.
Du snakker om Data.
Blant annet, ja.
Greit.
Fortell meg om Data.
Hvordan var han?
Data var modig.
Nysgjerrig.
Svært snill.
Han hadde et barns visdom,
upåvirket av vaner eller fordommer.
Han fikk oss alle til å le,
bortsett fra når han prøvde å få oss til å le.
Og du var glad i ham.
Jeg…
Ja, på min måte.
Var han glad i deg?
Datas evne til å uttrykke og behandle følelser var begrenset.
Vi hadde vel det til felles.
Om jeg kunne se deg med hans øyne, med hans minner,
hva ville jeg se?
Hvordan skulle jeg vite det?
Hva håper du at jeg ville se?
Hvordan ønsker du at han skulle huske deg?
Om han hadde overlevd i stedet for meg?
At han ville huske Jean-Luc Picard som noen som trodde på ham,
som trodde på hans potensial.
Som feiret hans suksesser.
Som ga ham råd når han ikke holdt mål.
Som hjalp ham om han trengte hjelp,
og som holdt seg unna om han ikke trengte det.
Noe sånt.
Han var glad i deg.
Chris?
Er du Chris?
Nei, jenta mi, jeg er den holografiske akuttingeniøren.
Men jeg kalles Ian.
Først vil jeg be deg om aldri å kalle meg "jenta di".
Det er oppfattet.
Har du sett Rios?
Nei, kapteinen gjemmer seg fortsatt i lugaren sin.
Gjemmer seg? For hva?
For Soji?
Jeg er ikke helt sikkert, men det ville ikke overraske meg.
Det må nødvendigvis vekke ubehagelige minner å se den jenta.
Hvorfor det? Hvor kjenner han henne fra?
Det aner jeg ikke.
Jeg vet at det er sant, men jeg vet ikke hvorfor.
Det skjer visst ofte her.
Ingeniør, ikke sant? La meg spørre deg om noe.
Hva er sjansene for
at et oktonært stjernesystem ville oppstå naturlig?
Sånn omtrent…
Omtrent null, ville jeg si.
Som betyr at det måtte lages.
Du måtte fange åtte soler.
Flytte dem over mange lysår med rom og sette dem i bevegelse.
Hvorfor skulle du gjøre det?
For å vise deg. Å si: "Se hva jeg kan."
Eller kanskje du hadde noe veldig viktig å si,
og du ville forsikre deg om at folk hørte etter.
Som om du ville legge igjen en advarsel til dem.
Jeg nærmer meg det, Ian, jeg kan føle det.
Ja. Og hvordan føles det?
Helt fryktelig.
Burgunder.
Rødvin.
Hva slags gjestekrise har du?
Jeg trenger et glass rødvin.
Du skrudde av alkoholserveringen fra lugaren din for to dager siden.
Skru den på igjen. Overstyr det.
Du stengte deg selv ute fra overstyringsfunksjonen og…
…ute fra meta-overstyringen.
Skyt meg i hodet, da.
Hva er det med Rios? Burde jeg bekymre meg for ham?
Han kunne trenge noen å snakke med.
Noen som ikke ser helt ut som ham, bare mer velpleid.
Hvordan vet du det?
Er dere alle koblet direkte til Rios?
Da kaptein Rios skaffet seg La Sirena, valgte han selvskanningsalternativet.
Han hevder at det var et uhell, men han gadd aldri å omgjøre det.
Så dere er alle Rios?
Lagt over fem grunnleggende installasjoner?
Nei, ikke helt.
Han gikk inn senere og slettet noen ting. På en skjødesløs måte, må jeg si.
Spør meg om riktig temperatur for å lage yridiansk te.
Jeg vet ikke lenger. Uansett er det vanskelig å forklare.
Men jeg er bevisst, eller snarere
lar algoritmene mine meg forutsi med ganske stor sikkerhet
at kaptein Rios virkelig trenger en fortrolig venn akkurat nå.
DEN FREMMEDE
BEGREPET ANGST
OM DEN TRAGISKE LIVSFØLELSE
SURAK OG EKSISTENSIALISMEN
HÅNDLAGD I DEN DOMINIKANSKE REPUBLIKK
Rios? Vennen min, det er Raffi.
Jeg tenkte at du kunne trenge selskap.
Dra til helvete.
Jeg drar til helvete.
Dette er de Hugh gjenvant.
Mange tusen flere er fortsatt i stase.
- Vekk dem. - De ville være ubrukelige,
fortapte uten Kollektivets stemme.
Jeg kunne reaktivere og forbinde transceiverne deres igjen.
Skape et slags mikrokollektiv som bare besto av borgene på denne kuben.
Koordinere bevegelsene deres, bruke dem mot de romulanske troppene.
Det høres fantastisk ut. Gjør det.
Assimilere dem.
Invadere sinnene deres. Undertrykke identitetene deres.
Slavebinde dem igjen.
Sett dem fri når vi vinner.
De vil ikke ønske å bli frie, og jeg…
Jeg vil kanskje ikke ønske å sette dem fri.
Kanskje dette var en feiltakelse.
Greit. Et eller annet sted
under den latterlige scenen jeg ser foran meg,
finnes fem ødelagte biter av kaptein Rios.
Hver av dere har fått et kort med billedsiden ned.
Hva om dere snur dem?
Sett deg opp.
Ok, la oss starte med jenta.
Ian, du kalte henne "Jana" og sa at du gjenkjente henne.
Jeg gjorde det. Jeg gjør det.
Jeg gjør også det. Ja, Jana. Stakkars liten.
Det var bare så tragisk.
Jeg…
Nei, beklager.
Det er som kunnskapene om medusisk astrogering, helt borte.
Det har noe å gjøre med tiden hans om bord på ibn Majid med kapteinen der.
Ja. Kaptein Alonzo Vandermeer.
Hva med ham? Sto de hverandre nær?
Lever han?
Det er…
Informasjonen er der et sted. Jeg kan kjenne den…
…men får ikke tak i den.
Emmet!
Hva?
Hva skjedde med Vandermeer?
Kaptein Vandermeer?
Det er fryktelig.
- Vet vi hvorfor? - Det er en av de tingene
du vet, men du ikke sier.
Det viser seg at vi faktisk ikke vet det.
Jeg kan føle et svar, eller en skygge av det.
Dette kan overtre min hippokratiske programmering,
men etter at alt var over,
opplevde kaptein Rios et slags sammenbrudd.
Derfor ble han dimittert.
"Alt"? Alt hva da?
Noe skjedde på ibn Majid,
noe som hadde å gjøre med Vandermeer og ei jente som het Jana.
Ikke gidd å se etter skipsloggen eller personlige papirer fra ibn Majid.
- Hvorfor ikke? - De er hemmeligstemplet.
Fordi?
Å, kom igjen. En av dere vet det.
Hva skjedde på ibn Majid?
En av oss vet det.
Og han er så full som en alke og ikke med i det hele tatt.
Det er så sant, Ian.
Jeg mener…
Det er ikke engang et språk.
Virket det?
Du nøytraliserte viridiumet, om det er det du mener.
Vi blir ikke lenger sporet av Tal Shiar.
Vi er nå på vei til Deep Space 12.
Når vi kommer dit, vil du overgi deg til myndighetene
for drapet på Bruce Maddox.
Jeg har prøvd å forstå det.
Hvordan du kunne gjøre noe sånt.
Han var veilederen din.
Elskeren din?
Hvorfor?
Jeg måtte.
Da kommandant Oh kom for å finne meg den dagen…
Hun gjorde noe med meg.
Forgiftet meg.
Så Stjerneflåtens sikkerhetssjef fikk deg til å svelge en sporingsenhet av viridium?
Ja.
Men det er ikke det jeg snakker om.
Hun forgiftet tankene mine, Picard.
Hun la hendene sine på hodet mitt og fylte det…
Hun satte inn en psykisk blokkering for å avholde meg fra å si noe.
Du må kjempe mot…
Jeg vil ikke snakke om det!
Tror du på helvete?
Ja, det gjorde ikke jeg heller.
Til jeg så det.
Nå tenker jeg på selvmord hver eneste dag.
Sånn trøster jeg meg selv.
Var denne opplevelsen,
denne visjonen Oh ga deg,
en hun selv hadde opplevd?
Nei.
Det skjedde…
…for mange tusen århundrer siden.
På grunn av overmot. Som Bruce sitt overmot.
På grunn av syntetisk liv?
Vi står på en terskel.
Jeg så det, Picard. Oh viste meg det.
Hvis vi ikke handler raskt og ødelegger selv muligheten for syntetisk liv…
Så vil helvete komme igjen.
Og denne terskelen…
Er Seb Chenebs komme, Ødeleggeren.
Meg.
Så…
Kaptein Alonzo Vandermeer.
Er det walkmanen hans?
Jeg pleide å late som han var faren min.
Jeg kalte ham "fatter'n" i hodet mitt.
Et par ganger sa jeg det nesten høyt.
Det var litt overraskende da det viste seg at han var en kaldblodig morder.
Hvem?
Hvem drepte han?
Sover du?
Hver natt.
Du sover hver natt. Herregud.
Spiser du?
Når jeg er sulten.
Hva gjør du når du er trist?
Jeg gråter.
Når du er tørst?
Drikker.
Du drikker når du er tørst.
Det er så nydelig.
Vi var langt ute i Vayt-sektoren.
Hentet en diplomatisk delegasjon fra ingensteds.
Et ørlite skip, ukjent design.
To passasjerer.
Vi skannet dem, alt var i orden.
Vi sendte informasjonen til Stjerneflåten og meldte fra om en første kontakt.
Så fikk vi dem om bord.
Ambassadøren, Vakre Blomst,
og hans unge protesje.
Jana.
Du har en samling med tre føflekker på høyre kinn.
Og det er en god ting?
Det er kunstnerisk dyktighet.
Noonien Soong, som lagde Data, anså seg selv som en kunstner, men…
…han ga aldri Data tre føflekker.
Jeg har også et fødselsmerke på brystet. Og en skjev lilletå.
Du er et underverk.
Et teknologisk mesterverk og et kunstverk.
Er jeg en person?
Vi tar hverandre i hånden.
Vi setter oss, spiser litt.
Et par timer senere dreper Alonzo Vandermeer begge med kaldt blod.
Han tar livet av begge med to raske skudd fra en phaser.
Hvorfor det?
Er jeg en person?
Ikke i teorien.
For deg, akkurat nå, som ser på meg, snakker til meg.
Ser du på meg som en person som deg?
Det var et direktiv med svart varselflagg rett fra Stjerneflåtens sikkerhetsledelse.
Han sa at om han ikke adlød,
ville ibn Majid bli ødelagt med alle om bord.
Hva?
Jeg angrep ham voldsomt.
Ganske voldsomt.
Da puttet han phaseren i munnen og trakk av.
Å, Chris.
Raffi, så dekket jeg over det.
Som han skulle ha gjort.
Så ikke alt skulle være bortkastet.
Så de ikke skulle sprenge ibn Majid og alle om bord.
Jeg transporterte likene ut i rommet, slettet det fra transportloggen.
Lot hele flåten få vite at Alonzo Vandermeer
hadde tatt livet av seg uten noen som helst grunn.
Seks måneder senere var jeg dimittert.
De kalte det "posttraumatisk dysfori".
- Men jeg var bare… - Knust.
Jeg er så lei for det, skatt.
Da den jenta kom om bord i dag…
Jeg mener, Raffi…
Det er den samme jenta.
Den andre tegnet det mens vi snakket.
De var synter.
Derfor måtte de dø.
Chris.
Hvem ga ordren?
Kommandant Oh beordret deg til å drepe meg også.
Jeg ville aldri gitt deg muligheten.
Nå som jeg har møtt deg,
ville jeg aldri gjøre det.
Aldri mer.
Ok?
Jeg er redd jeg ødela våpenet.
Finn et annet våpen til meg.
Lysene slukkes.
Er det livstegn fra borgene?
Dette er ikke en protokolløvelse.
Om du ikke når frem til evakueringsstasjonen i tide,
søk ly og ta i bruk alle tiltak…
Skremmer de deg?
Ellers hadde jeg vært dum.
Det kommer noe langt verre, centurion,
hvis jeg mislykkes med jobben min.
Vi er borg.
- Vi er borg. - Nå.
Vi er borg.
Nei!
Vel…
Jeg er ferdig med å drepe folk.
Det er bra.
Når vi kommer til Deep Space 12, skal jeg overgi meg.
Går det bra?
Jeg er lei for det.
Dere er det nærmeste jeg har vært på lenge,
kanskje noensinne, til å finne…
…et mannskap.
Jeg er lei for at jeg måtte ødelegge det.
Skal vi sette i gang?
Jeg er også lei for det.
Peppermynte. Pommes frites.
For meg ser det ganske ekkelt ut, men du elsker det, ikke sant?
Hvordan visste du det?
Vi kommer til det, skatt.
Hør nå her.
For 200 000 eller 300 000 år siden
trekker noen åtte soler sammen.
De henger en planet midt i.
Og på denne planeten plasserer de en advarsel.
Romulanerne kaller det formaningen.
Denne advarselen er: "Ikke gjør det vi gjorde.
Vi skapte syntetiske livsformer, og…"
Og de utviklet seg.
Og det gikk ikke bra i det hele tatt.
Som vil si?
Disse folkene trodde visst at det fantes en terskel for syntetisk utvikling.
En skillelinje.
Som Zefram Cochrane-warpmotoren?
Når du krysser den linjen, dukker noen opp.
Noen som er helt forferdelig.
Det ser ut til at romulanerne tok formaningen svært alvorlig.
De dannet en gruppe, Zhat Vash,
som viet seg til å finne og utslette alt syntetisk liv.
Forestill dere så at for 30, 40 år siden
begynte doktor Noonien Soong å lage syntetisk liv
som er på høyde med menneskene, bedre enn dem på noen måter.
Romulanerne sender en muldvarp,
en halv-romulansk vulcaner som heter Oh.
Hun kommer seg inn i Stjerneflåten,
stiger i gradene og blir sikkerhetssjef.
Og hele tiden har hun ett eneste oppdrag.
Å stanse Føderasjonens forskning på og utvikling av syntetiske livsformer.
For å oppnå dette
bestemmer hun seg for å skape en situasjon som er så skremmende
at Føderasjonens eneste svar
vil være å forby synter for alltid.
Romulanerne sto bak angrepet på Mars.
Det høres ikke dumt ut.
Har jeg rett?
Fortsett.
Men kommandantens arbeid var ikke over.
For ni år siden kom et stjerneflåtefartøy for første gang i kontakt
med et par utsendinger fra en underlig ny verden.
Den ene kalte seg Vakre Blomst.
- Den andre var… - Jana.
Hvordan vet jeg det?
På samme måte som jeg vet at du liker å dyppe pommes frites i iskrem.
Jana og Blomst
kom fra den verdenen Bruce Maddox flyktet til
da han forlot jorden etter forbudet,
fast bestemt på å utføre arbeidet sitt.
Og Zhat Vash har lett etter denne verdenen siden det.
Som de nå har funnet på grunn av meg.
Unnskyld meg.
Soji, hva gjør du?
Emmet, hjelp.
- Emmet! - Jeg deaktiverte dem. Ta det med ro.
Jeg skal ikke skade noen. Jeg må bare reise hjem.
Du får skipet ditt tilbake når vi er der.
Jeg forstår hvorfor, men dette er ikke riktig.
- Vi vil hjelpe deg. - Hvordan kan du på noen måte forstå?
Prøver noen å utslette familien din? Har du engang en familie?
Det har jeg ikke.
Hva er det? En slags underromstunell?
Et kart over borgenes transwarpkanalnettverk.
Vi er rundt ni timer fra nærmeste knute.
Jeg vet ikke hvordan jeg vet det.
Jeg må ha fått det med meg på kuben da jeg var doktor Soji Asha.
I det øyeblikket jeg hørte sannheten om forbudet, formaningen,
og hva som skjedde på ibn Majid,
visste jeg plutselig veldig mye.
Kan du denne?
Det er en vuggesang moren min sang for meg.
Hun likte heller ikke at folk lekte med tingene hennes.
Hun har gjort det på Maddox' måte. Hun har gjort det på min.
La oss prøve hennes måte
og håpe at vi kommer dit i tide til å advare dem.
Faktisk kan jeg ikke bruke denne.
Så planen din er bare å fly inn i en transwarpkanal,
ikke sette opp et strukturelt integritetsfelt, ikke noe chronitonfelt.
Bare hoppe inn og gi blaffen i det gravimetriske skjæret?
Sirena er mitt fordømte skip.
Kaptein Rios, få meg hjem, vær så snill.
For Janas skyld.
Jeg ordner det.
Flåten har koordinatene til den syntetiske hjemmeverdenen.
De drar nå.
- Er alle borgene kastet over bord? - Ja.
Om en time er vi kvitt alle eks-borgene, og vi kan dra.
Er skipet mitt klart til avreise?
De er borte.
Det er over. Kuben er vår igjen.
Så…
…skal du assimilere meg nå?
Annika har fortsatt arbeid å gjøre.
Jeg husker at jeg hadde nattevakt
som ung fenrik på broen på Reliant,
og følte at jeg var den eneste som var våken
i all den tomheten,
i all den stillheten.
Jeg hadde glemt
frem til
nå nettopp…
…hvor mye jeg elsket det.
Jeg kjente Alonzo Vandermeer lite grann.
Han var førsteoffiser for en klassekamerat fra akademiet.
Kaptein Marta Batanides.
Kjente du henne?
Nei, men det føltes som jeg gjorde det.
Hun var en legende for den gamle fyren,
kaptein Vandermeer.
Visste han at de var syntetikker?
Jeg må tro at han gjorde det.
Han må ha trodd at han derfor kunne leve med det.
Jeg kjente ham ikke godt, som jeg sa, men…
…jeg følte at han var en god mann.
En av de beste Stjerneflåten hadde.
Det var han.
Jeg…
Jeg hater at han, da han døde, trodde at det var Stjerneflåten som forrådte ham,
som forrådte seg selv.
Men Stjerneflåten forrådte ham virkelig.
Vi forrådte oss selv,
lenge før Oh ga Vandermeer den ordren.
Forbudet var i seg selv et forræderi.
Å, Zhat Vash lagde fellen.
Men vi kunne bare forbigått den.
I stedet ga vi etter for frykten.
Det tok henne hele fem minutter å hacke skipet mitt, Picard.
Og nå er det kanskje en hel planet av dem?
Raffi sa at romulanerne kaller henne Ødeleggeren.
Hva om de har rett?
Kanskje de har rett om hva som skjedde for 200 000 år siden.
Fortiden er nedskrevet, men det er opp til oss å skrive fremtiden,
og vi har kraftige verktøy, Rios.
Åpenhet, optimisme
og nysgjerrighetens ånd.
Alt de har er hemmeligholdelse og frykt.
Og frykt er den store ødeleggeren, Rios, ikke…
Vi er fremme.
Tekst: S. Marum